Tűzifát osztott Fucsovics Márton. A képek alapján margarint és lisztet, talán kristálycukrot is. Ez pedig új rekord. És nem a nemeslelkűségé. Másé.
Pláne a nyomor üllőjén.Fucsovics az Australian Openen elért, magyar férfi teniszezőtől évtizedek óta nem látott sikere után hetekkel, és a – legtöbb profi tenisztornával ellentétben nagyfokú állami támogatásból rendezett – magyarországi torna tévéközvetítésének köszönhetően, ismertsége csúcsán, Szűcs Lajossal, a Magyar Teniszszövetség elnökével közösen jótékonykodott. hogy ott óhajtotta adományával és személyes varázsával megajándékozni a rászorulókat. Az ottani híres salakoson eltöltött izzasztó edzések emléke? Egy régi szerelem? Vagy? Vagy Szűcs Lajos ott országgyűlési képviselő és egyben jelölt az áprilisi választásokon? Vagy.
![Egri Viktor: A sportújságíró, ha magyar sikernek örül, a kormánynak csinál propagandát 1](https://s.24.hu/app/uploads/2018/02/k_epa20180202238.jpg)
A teniszszövetség 2016-ban közel kétmilliárd forintnyi állami támogatást kapott, ami már eleve az ötszörösére rúgott a néhány esztendővel korábbi összegnek. Ez 2017-re hétmilliárd fölé emelkedett. 2018-ban a már így is áradással fenyegető közpénzfolyam újra tetőzhet. Ebből a keretből duplázta meg a magyar teniszszervezet azt a forintmennyiséget, mely Fucsovics kedvenc süteményének árusításából, és a sportoló ugyanakkora mértékű személyes hozzájárulásából jött össze. A kétszerezés után úgy 750 ezer forintból osztogathatott a duó. A tenisz világában összdíjazásnak meglehetősen alacsony. Ha valaki rászorul, rengeteg.
„Fucsovics páros sikere Pécelen!” Vagy valami ehhez hasonló lehet a képaláírás a helyi önkormányzati lapban és az esetleges választási szórólapon. De lehet, hogy inkább Szűcs képviselő a hangsúlyos? Apróság, de
A Gyermekjóléti és Családsegítő Szolgálat, valamint a Jótékonysági Receptműhely a kiinduló forrásként szolgáló süteménybe öntötte a hozzávalókat, Fucsovics a saját zsebébe nyúlt, a szövetség pedig egyhangúlag úgy látta jónak, ha támogatja a sportág szempontjából fontos Pécel szegényeinek megsegítését.Léteznek nézőpontok. Ott van például a politikusé. Az övé egyre egyértelműbb, és a gátlástalanság lassan már megszokottá válik. Újra. A helyzet viszont gazdaságpolitikai és politikai szempontból vizsgálva mégis érdekes, mert mi lenne, ha a sportra az ország átlagos lehetőségeinél sokkal nagyobb mértékben költő állam esetleg más hangsúlyokkal működne.
Nem volna kinek és miből osztogatnia egy sportszövetségnek. A politikusok szociális szervezetek irányításában találnák meg a számításukat.A sportoló szempontjairól annyit, hogy Fucsovics a budapesti tornán elszenvedett sérülését követő napon vállalta a szereplést. Majd állapota miatt lemondta a marseille-i versenyt. Jónak lenni jó. Önmagában is. Metoo. Az sem tagadható el, hogy a sportban dolgozók akár tiszta szívből is rimánkodhatnak, hogy maradjon ez a rendszer, mert az ő jólétüket más szisztéma nem garantálná ennyire. Nem minden sportoló filozófus vagy társadalomtudós, és nem is mind érzékeny.
![Egri Viktor: A sportújságíró, ha magyar sikernek örül, a kormánynak csinál propagandát 2](https://s.24.hu/app/uploads/2018/02/d_mtz20180216003.jpg)
Fotó: MTI/Máthé Zoltán
És mindenkinek meglehet a maga nézőpontja. Lehet szomorú, hogy Vacskamati, akinek történeteit a gyermekének mesélte, annyit vár a sorára a sürgősségin (!), hogy nem éli túl. Lehet csalódott, hogy Romániában táblagépekkel készülnek az életre a diákok, az ő fia iskolájában pedig nincs a mai követelményeknek megfelelő számítástechnikai eszköz. Azt azonban tanulságként beláthatja, hogy Dr. Kovács Elemér érsebésszel és Katona Gizella tanítónővel nehezen emelhető egy politikus elfogadottsági szintje, és a nemzeti mindenekfelettséget sem érzékeltetik látványosan. egy kellemetlenül egyirányba mutató háborús stratégiába, melyben a sporteredmények okozta eufória hasonlóan jelentős szerepet kaphat, mint a pár éve még pusztán Észak-Korea válaszreakcióiból ismert hivatalos magyar attitűd a nemzetközi szervezetek kritikáival kapcsolatban.
A nálunk alakulóhoz hasonló rendszerek önigazolásra használják a sportot, ha máshogy nem, feltűnően stílusos egyenruhával, jól megválasztott rövidprogramzenével, a világ figyelmét felkeltő, katonai alakulatot idézően egységes, szépséges szurkolói csoporttal.
Itt pedig elérkezem magunkhoz. Magunkon minket értem, sportújságírókat és kommentátorokat. Mi, hogy látjuk ezt? Lehet, hogy más korokban is megvolt ez a dilemma, de beszélni senkit nem hallottam még róla. Sejthetünk-e rendszerkritikát Vitray már-már unott futballközvetítéseiben és politikai elkötelezettséget Szepesi hevességében? Vagy csak temperamentumbeli eltérést?
Volt-e valaha a mostanihoz hasonló mértékű befolyása a sportra a politikának?
Ha elmész a sakkversenyre műsorközlőnek, kortesbeszédet konferálsz,
ha emlékezetes hangsúlyod, szavaid kísérik a nagy eredményt, politikai reklám részesévé válhatsz. Nekik üvöltesz, nekik dicsérsz. Ellenük kritizálsz, ellenük találsz hibát. Utóbbi esetben csak ideig-óráig kellesz. Talán ezért is tűnik el szép lassan a kritikai gondolkodás a sajtó ezen részéből (is), és marad helyén a „csupa simogatás”. Ezért is lehet zseniális hajrá egy olyan, melyben nem jut előrébb a magyar sportoló, és kiemelkedő egy huszonikszedik hely. Ezért is fontos, hogy „magyar kézben” (értsd, ahogy kell) legyen a magyar és válogatott sportközvetítés és a napi sportsajtó monopóliuma. Ha tetszik, ha nem, döntened kell, akarsz-e szem (és száj) lenni a láncban.