A beilleszkedés
![Gerlóczy: Osai község 25. lakójának küzdelmes hétköznapjai 1-2. 1 Fotó: Gerlóczy Márton](http://24.hu/app/uploads/2016/12/gerloczy-japan-1024x614.jpg)
Ugatott egy kutya. Japánban nem sok kutyát látni, és azok sem nagyon ugatnak, így aztán Japánban nemcsak látni, de hallani sem nagyon lehet kutyát, ez a kutya azonban ott volt, és ugatott. A ház bejárata előtt ültünk két apró széken és teáztunk.
– A kutya – mondta Chika-chan.
– Igen – feleltem.
– Ugat!
– Igen. Hol ugat?
– Hm – gondolkodott el Chika-chan, majd beleszívott a cigarettájába. – A szomszédban. Csak egy kutya van a faluban.
Már megvacsoráztunk, Chika-chan tökös rizst készített az érkezésem tiszteletére. Megdicsértem a kertjében termő tököt, amely valóban nagyon ízletes volt.
Kezdett hűlni a levegő, felvettem egy inget.
– Kérhetek egy cigarettát? – mondta Chika-chan. – Elfogyott a dohányom.
– Persze, vegyél csak. Van bőven. Kérdeztem, hogy hozzak-e valamit a városból, miért nem mondtad?
– Láttál ott ilyen dohányt?
– Nem láttam, mert nem azt néztem, de bizonyára van. Miért nem mondtad, hogy hozzak?
– Mert nem tudtam, hogy dohányzol-e. Nem szép dolog dohányt hozatni egy nemdohányzó emberrel.
A kutya tovább ugatott. Kinyitottam egy sört, egy dobozos Kirint. Hatot hoztam magammal a biztonság kedvéért, mert tudtam, hogy se kocsma, se bolt nincs a faluban.
– Kié ez a kutya? – kérdeztem.
– A szomszédé – felelte Chika-chan. – Nagyon csúnya ember.
Meglepődtem, mert utazásom előtt azt olvastam egy könyvben, hogy a japánoknál nincs olyan szó, hogy csúnya, nem használják ezt a kifejezést, amikor egy másik emberről beszélnek, senki sem csúnya, mindenkiben van valami szép. Chika-chan, aki, persze nem japánul, hanem angolul beszélt hozzám, mintha csak megérezte volna, gyorsan pontosított.
– Nem ő csúnya, hanem a lelke.
– Értem.
– Ő nem csúnya, de az arca elárulja, hogy a lelke csúnya. Hogy valami rohad odabent.
– Akkor lehet, hogy őt ugatja a kutya.
– Nem hiszem. Talán megint egy habu van a kertben, egy mérges kígyó. De az sem valószínű, most december van, csak májustól augusztusig jönnek le a kertekbe, ilyenkor alszanak, fáznak.
– Négy napunk van teliholdig.
– Pont négy?
– Igen.
Mosolygott. Láttam, hogy valamit titkol, de szívesen elmondaná.
– Mi az? -kérdeztem.
– Semmi. Ez a kutya soha nem ugat. Egyszer hallottam csak ugatni.
– Amikor a habut ugatta?
– Azon kívül. Amikor ide költöztem. Akkor egy napig ugatott.
Bólogattam. Nem szép dolog cigarettát hozatni egy nemdohányzó emberrel, egyáltalán nem szép dolog.
– Akkor miattam ugat? – kérdeztem.
– Igen! – felelte Chika-chan megkönnyebbülve. – Igen, miattad ugat!